Журнал «Право та інноваційне суспільство» (ISSN 2309-9275) – це електронний журнал з відкритим доступом, який заснований Науково-дослідним інститутом правового забезпечення інноваційного розвитку НАПрН України і видається 2 рази на рік. Журнал внесено до Переліку наукових фахових видань групи «Б» галузь 081 «Право» (наказ МОН України № 409 від 17 березня 2020 р.), економічні спеціальності 072 «Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок», 073 «Менеджмент» (наказ МОН України № 220 від 21 лютого 2024 р.). Журнал «Право та інноваційне суспільство» приймає до публікації теоретичні та емпіричні дослідження з правової та економічної тематики (сфера управління та адміністрування). Зокрема, журнал заохочує наукові роботи, які висвітлюють актуальні проблеми та питання юридичної науки, пропозиції щодо вдосконалення національного законодавства, досягнення правової науки зарубіжних країн, та дослідження становлення та розвитку фінансової та банківської систем в Україні і світі, дослідження у сфері економіки та управління бізнесом. Журнал приймає статті за галуззю знань 081 «Право», 293 «Міжнародне право» та спеціальностями 072 «Фінанси, банківська справа, страхування», 073 «Менеджмент». Статті приймаються англійською і українською мовою. Журнал «Право та інноваційне суспільство» дотримується процесу подвійного сліпого рецензування, щоб забезпечити оригінальні та якісні дослідження в правовій галузі та галузі управління та адміністрування. Засновник та видавець: НДІ правового забезпечення інноваційного розвитку НАПрН України. Сайт Інституту https://ndipzir.org.ua/
Науково-дослідний інститут правового забезпечення інноваційного розвитку НАПрН України НАПрН України
Про формування нових дослідницьких інфраструктур в Україні за сучасних умов
Формування нових дослідницьких інфраструктур в Україні стало критичною пріоритетною задачею через триваючу повномасштабну війну та її вплив на науковий і технологічний потенціал країни. У статті проаналізовано сучасний стан українських дослідницьких інфраструктур, висвітлено шкоду матеріально-технічній базі, відтік людського капіталу та порушення фінансування. На основі міжнародного досвіду Європейського Союзу, США та Франції визначено ефективні моделі державних, приватних та муніципальних наукових центрів, а також державно-приватного партнерства й міжнародної співпраці. У роботі підкреслюється важливість стійких, міждисциплінарних та міжнародно інтегрованих інфраструктур для забезпечення післявоєнного наукового відновлення України, технологічної модернізації та її глобальної конкурентоспроможності. Рекомендації зосереджено на створенні національних науково-технологічних хабів, використанні міжнародних грантів, інтеграції досліджень у промисловість та впровадженні адаптивних моделей управління для підвищення інноваційного потенціалу країни.
Науково-дослідний інститут правового забезпечення інноваційного розвитку Національної академії правових наук України
Організаційно-економічний механізм адаптації маркетингової стратегії компанії в цифровому середовищі
У статті досліджуються теоретичні та практичні аспекти розробки організаційно-економічного механізму адаптації маркетингової стратегії компанії в умовах цифрової економічної трансформації. Акцент зроблено на необхідності комплексної трансформації маркетингової діяльності, що охоплює як цифрову інфраструктуру (створення багатомовного вебсайту, впровадження CRM, SEO, email-маркетингу), так і стратегічну присутність у міжнародному бізнес-середовищі (участь у B2B-платформах, контент-стратегії з екологічним фокусом, міжнародні комунікації). Обґрунтовано доцільність застосування системного підходу до управління маркетинговими змінами через реалізацію п’яти функціональних блоків: аналітичного, стратегічного, організаційного, інструментального та оціночно-коригувального. Визначено, що такий механізм забезпечує гнучкість, адаптивність і стабільність маркетингової стратегії в умовах зовнішньої турбулентності, воєнної економіки, обмежених ресурсів та жорсткої конкуренції. Практичне значення результатів полягає у можливості застосування запропонованого механізму для вдосконалення маркетингових стратегій підприємств, які прагнуть до інтернаціоналізації, забезпечення сталого розвитку та зміцнення конкурентних позицій у цифровій економіці.
Формування списків виборців: актуальні правові аспекти застосування інформаційно-комунікаційних технологій
Статтю присвячено розгляду окремих актуальних питань застосування інформаційно-комунікаційних технологій у процесі формування списків виборців. Зазначено, що в умовах воєнного стану підтримання розвитку демократичних інститутів в Україні повинно забезпечуватися шляхом удосконалення виборчого законодавства та застосування новітніх інноваційних технологій. Встановлено, що належне формування списків виборців та ведення виборчого реєстру є критично важливим для забезпечення прозорості виборчого процесу та ефективної реалізації виборчого права. У науковому дослідженні проаналізовані норми Виборчого кодексу України, Концепції створення Єдиної автоматизованої інформаційно-аналітичної системи Центральної виборчої комісії, Стратегічного плану Центральної виборчої комісії на 2020–2025 роки. Підтримана думка, що формування виборчих списків є правовим способом підтвердження виборчих прав громадян, і саме цифрові технології значно полегшують процес їх створення. Наголошено на складності процесу формування списків виборців, який має специфіку структурування та складу суб’єктів, особливості порядку виборчих дій та нормативно-правової регламентації. Розглянуті окремі положення Закону України «Про Державний реєстр виборців», який визначає правові та організаційні засади створення і ведення єдиного Державного реєстру виборців в Україні. Акцентовано увагу на проблемах впровадження автоматизованих систем, що обробляють документи в електронному вигляді та реалізації відповідних стратегічних напрямів. Враховуючи великий обсяг документів, які обробляються на стадіях реєстрації та складання списків виборців, зроблено висновок щодо доцільності застосування єдиного цифровізованого сервісу для забезпечення проведення цих виборчих процедур, що забезпечить прозорість та ефективність проведення зазначених стадій виборчого процесу.
Особливості правового забезпечення інвестиційних фондів в контексті сталого інноваційного розвитку енергетичної системи
У статті розглянуті актуальні питання нормативної регламентації діяльності інвестиційних фондів в контексті сталого інноваційного розвитку енергетичної системи. Наукова робота підготовлена в межах теми фундаментального дослідження «Теоретико-правові засади інноваційного розвитку енергетичної системи» (державний реєстраційний номер: 0124U005149). Проаналізовані положення проєкту Закону України «Про інвестиційні фонди» (реєстр. № 13246 від 01.05.2025 р.) та встановлена необхідність його вдосконалення із врахуванням динамічного розвитку цифрової економіки, фінансових технологій, а також інтеграційних зобов’язань України в рамках імплементації актів права Європейського Союзу. Підкреслена необхідність регламентації положень щодо регулювання грантів у діяльності інвестиційних фондів, що відповідатиме завданням ефективної реалізації публічно-приватного партнерства; принципам сталого розвитку, закладеним у документах ЄС та Угоді про асоціацію з Україною; практиці провідних юрисдикцій у сфері управління активами з соціальним впливом. Встановлена важливість включення до законодавства України положень, які б сприяли формуванню фіскального або іншого економічного заохочення фізичних осіб-громадян України до участі в інститутах спільного інвестування. За результатами проведеного наукового дослідження зазначено, що у сучасних умовах визначальним є формування стратегічного бачення питань розвитку інвестиційних фондів, яке повинно бути пов’язано з пріоритетами економічного розвитку. Зазначено, що враховуючи активну трансформацію ринку інвестицій під впливом цифрових технологій та децентралізованих моделей залучення капіталу, потрібні кардинальні зміни інвестиційного законодавства щодо удосконалення та оптимізації діяльності інвестиційних фондів, в тому числі з метою забезпечення сталого розвитку інноваційної енергетики в Україні.
Оцінка наслідків для критичних секторів в Україні в результаті війни 2014-2025 років
Дослідження оцінює наслідки ризиків для критичної інфраструктури, використовуючи метод матриці ризиків. Мета включає аналіз підходів до оцінки ризиків, вивчення руйнування критичної інфраструктури України та розробку методів оцінки потенційних загроз. Використано аналіз загроз, ймовірнісну оцінку ризиків та моделювання сценаріїв. У роботі розроблено підхід до оцінки ризиків для критичної інфраструктури з урахуванням військових загроз та кібербезпеки. Огляд висвітлює руйнуван- ня енергетичних та інфраструктурних об’єктів України, підкреслюючи необхідність посилення захисту. Дослідження кіберзагроз, зокрема кібератаки на енергомережу України у 2015 році, доводить необхідність сучасних заходів безпеки. Супутниковий аналіз виявився ефективним для оцінки збитків та планування відновлення. Також розглянуто екологічні наслідки війни, включаючи забруднення та руйнування при- родних територій. Отримані результати можуть допомогти у розробці стратегій відновлення та зменшен- ні вразливості інфраструктури. Дослідження також аналізує порушення роботи медичних установ, аптек та клінік під час війни, класифікуючи наслідки як незначні, помірні, серйозні або катастрофічні. Незначні збої викликають тимчасові перебої, тоді як серйозні випадки призводять до колапсу системи охорони здоров’я, впливаючи на екстрену та планову допомогу. Історичні приклади, такі як конфлікти в Сирії та Ємені, демонструють руйнівний вплив цілеспрямованих атак. Крім того, порушення водопостачання та каналізаційних систем створює значні ризики для здоров’я населення, потенційно спричиняючи спалахи захворювань. Оцінено вплив наслідків воєнного часу на освіту, університети та дослідницькі установи. Отримані висновки допоможуть політикам та екстреним службам пом’якшити наслідки воєнних дій.
Інструменти бізнес-комунікації для забезпечення ефективного здійснення зовнішньоекономічних операцій
У статті досліджено ключові інструменти бізнес-комунікації, що сприяють підвищенню ефективності управління зовнішньоекономічною діяльністю підприємств. Проаналізовано роль міжособистісної, корпоративної та міжкультурної комунікації в процесі ведення міжнародного бізнесу. Акцент зроблено на важливості володіння сучасними цифровими засобами комунікації, зокрема CRM-системами, системами електронного документообігу, відеоконференцзв’язком і соціальними мережами як платформами для ділового діалогу. У роботі наведено приклади практичного застосування комунікаційних інструментів у зовнішньоекономічній діяльності та окреслено їхній вплив на налагодження партнерських відносин, прийняття управлінських рішень і мінімізацію ризиків у міжнародному середовищі. У результаті дослідження зроблено висновок, що розвиток високого рівня комунікативної компетентності у менеджерів зовнішньоекономічної діяльності є необхідною умовою успішного функціонування підприємств на світовому ринку. В умовах глобалізації та зростання конкуренції на міжнародних ринках ефективність зовнішньоекономічної діяльності підприємства значною мірою залежить від якості його бізнес-комунікацій. Успішна взаємодія з іноземними партнерами, інвесторами, постачальниками та клієнтами вимагає не лише глибоких професійних знань, а й високого рівня комунікативної компетентності. Менеджери зовнішньоекономічної діяльності повинні володіти широким спектром інструментів бізнес-комунікації — як традиційних, так і цифрових, — що забезпечують ефективний обмін інформацією, оперативне прийняття рішень і розвиток довгострокових партнерських відносин. У цьому контексті особливого значення набуває інтеграція передових технологій у процес комунікації, що дозволяє адаптуватися до динамічного міжнародного середовища. Метою цієї статті є обґрунтування процесу обміну інформацією між бізнес-партнерами в межах управління зовнішньоекономічною діяльністю з метою досягнення спільних цілей, оскільки така комунікація відбувається між партнерами з різних країн, мов, культур і правових систем.
Інноваційний підхід до оцінювання зацікавленості безпекою життя
Зростаючі ризики у світі впливають на збільшення рівня інтересу до питання безпеки життя та інших небезпек. Воєнний стан в країні і збільшення глобальних ризиків висуває перед дослідниками нові завдання із вимірювання складових визначення безпеки життя. Мета спрямована на використання інноваційного підходу до оцінки зацікавленості безпекою життя, соціальними небезпеками та розвитком інноваційного суспільства. Методологію є використання он-лайн ресурсів пошукової системи Google Trends, яка дозволяє визначити зацікавлення користувачів Google та цільових груп зазначеними темами, проаналізувати пошукову активність у визначеному напрямі, відстежити тренди за певними темами у визначені періоди часу. Оцінювання здійснено з 2004 року до теперішнього часу пошукової активності щодо тем «безпека життя» та «соціальні небезпеки» українською мовою в Україні, яка має стабільне зростання особливо в останні три роки воєнного стану, щодо соціальних небезпек зацікавленість має низький волатільний характер. Зацікавленість темою соціальних небезпек і інноваційного суспільства англійською мовою у світі є стабільно зростаючою, Виділено перелік країн лідерів. Застосований сучасний інформаційний он-лайн пошуковий ресурс Google Trends є ефективним і практичним у користуванні для визначення інтересу та оцінки зацікавленості темами безпеки життя, соціальних небезпек, питанням розвитку інноваційного суспільства та інших актуальних тем. Новизна полягає у подальшому розвиткові порівняльного аналізу різних тем довгому періоді вимірювання трендів у різних регіонах і країнах різними мовами.
Вплив генеративного штучного інтелекту на правові системи сучасних держав
У статті досліджується модернізація правових систем у відповідь на наслідки технологічного розвитку — тема, яка набуває все більшої актуальності для сучасних держав, особливо у зв’язку з розвитком штучного інтелекту. Зі зростанням ролі генеративних систем ШІ, здатних створювати нову інформацію в різних форматах, що імітують результати людської творчості, значущість і водночас потенційна небезпека ШІ стали ще відчутнішими. Метою статті є узагальнення та систематизація чинників, через які генеративний ШІ впливає на правові системи сучасних держав на прикладі України — представника романо-германської правової родини. Аналіз чинників включає порівняння різних типів інтересів, пов’язаних із кожним визначеним чинником, і виокремлення ключових проблем, які можуть сприяти модернізації правової системи в межах запропонованого автором спектру можливостей. У статті подано авторське визначення генеративного штучного інтелекту як технологій ШІ, що використовуються для створення текстів, зображень, аудіо та відео шляхом «синтетичної креативності» на основі інструкцій користувача. Висновки, зроблені в статті, мають на меті поглибити розуміння генеративного ШІ та його суспільного впливу, особливо щодо чинників, які визначають можливості вдосконалення існуючих правових систем.
Теоретико-правові аспекти залучення зелених інвестицій для відновлення України
У статті актуалізована необхідність розвитку інноваційних напрямів екологічного права в умовах воєнного стану і повоєнного відновлення з урахуванням вимог права ЄС щодо залучення зелених інвестицій. Воєнний стан та повоєнне відновлення висувають нові вимоги до прискорення зелених перетворень. Відкритий 2024 року Офіс зеленого переходу при Міністерстві економіки покликаний створити умови для зростання економіки України через зелену трансформацію без шкоди для конкурентоспроможності бізнесу. Для становлення основ екологічного права актуальним є подальший розвиток теоретико-правових аспектів залучення зелених інвестицій. Для залучення зелених інвестицій для відновлення України розглянуті напрями і інструменти в системі удосконалення екологічного права, зокрема, щодо застосування зелених облігацій. Для визначення перспектив залучення зелених інвестицій використано пошуковий сервіс Google Trends для аналізу пошукового запиту українською мовою теми «зелені облігації» на 20 травня 2025 року за останні 5 років, який показав, що пік був у червні 2021 року, а далі зацікавленість суттєво знизилась. Єдиним активним регіоном є місто Київ. Інструмент зелених облігацій знаходиться на початковому рівні становлення та правового регулювання. Між тим нормативна база постійно формується і розвивається відповідно до міжнародних вимог ЄС. Щодо фрагментів порівняльного аналізу економіко-правового регулювання зелених облігацій, які визначають загальні підходи, відзначено спорідненість підходів в ЄС та Україні, що може розглядатися як передумова та перевага для використання такого інструменту як зелені облігації для можливості їх використання для зеленого відновлення України. Пріоритет можливих учасників ринку зелених облігацій у поточній ситуації адаптації правових позицій ЄС до умов України визначається екологічними викликами, які є характерними як для економік країн ЄС, так і для відновлення України.
Приватне міжнародне право України в сучасних умовах
У статті досліджено вплив сучасних політичних і правових процесів на приватне міжнародне право України. У ході дослідження визначено два важливі чинники, які впливають на приватне міжнародне право України: євроінтеграційний вектор розвитку України та війна в Україні. Сьогодні ці чинники мають багатогранний вплив на сучасний стан приватного міжнародного права України та перспективи його розвитку. Охарактеризовано вплив євроінтеграційних процесів і рекодифікації цивільного законодавства України на приватне міжнародне право України. Визначено вплив повномасштабного військового вторгнення в Україну та воєнного стану на приватне міжнародне право України. Установлено, що під впливом війни спостерігається зростання кількості та видів приватноправових відносин, ускладнених наявністю іноземного елемента, а також зміни у законодавстві України у сфері правового регулювання транскордонних приватноправових відносин.
Основні стратегічні напрями промислової політики Європейського Союзу: досвід для України
У статті розглянуті основні стратегічні напрями промислової політики ЄС. Наголошено, що відновлення національної економіки наразі є стратегічним курсом економічного розвитку, базовим принципом якого має стати реалізація державної політики, спрямованої на запровадження інноваційної моделі структурної перебудови та зростання економіки, утвердження України як високотехнологічної держави. Проаналізовано окремі положення Нової промислової стратегії для Європи (A New Industrial Strategy for Europe), що має на меті підвищення конкурентоспроможності промисловості ЄС на глобальному рівні та закладає основи для промислової політики. Зазначено, що стратегічні напрями та складові політики управління розвитком промисловості ЄС є критично важливими та доцільними до імплементації у положеннях національної промислової політики, яка є основою забезпечення конкурентоспроможності вітчизняної продукції і побудови міжгалузевих та внутрішньогалузевих зв’язків. Вказано, що в умовах необхідності промислового відновлення особливого значення набувають питання забезпечення продовольчої безпеки та реалізації ефективної державної промислової політики. Підтримано твердження щодо синхронізованості моделі європейської промислової політики із цілями соціального та екологічного розвитку країн ЄС, її гнучкості, використання конкурентного механізму задля забезпечення модернізації структури економіки та щодо доцільності використання досвіду розробки та реалізації промислової політики ЄС для формування нової стратегії промислового розвитку України. Визначено, що промислове відновлення України неможливо без активізації спільних ініціатив, що об’єднують інвесторів, представників уряду, інституційних і промислових партнерів та повинно супроводжуватися удосконаленням законодавчої бази та запровадженням нових господарсько-правових засобів реалізації державної промислової політики.
До проблеми адміністрування податку на додану вартість
У статті досліджується питання цифровізації податкового адміністрування в контексті електронного обліку податку на додану вартість як важливого елемента сучасної податкової системи України. Аналізуються роботи науковців, які наголошують на важливості впровадження цифрових технологій у податкову сферу, цифрових трендах. Акцентовано, що такий підхід цілком логічний, адже податок на додану вартість є одним з найвагоміших джерел поповнення державного бюджету, але процес його адміністрування ще й до тепер залишається викликом для багатьох держав, і України в тому числі. Очевидно, що впровадження сучасних цифрових рішень для обліку та контролю ПДВ здатне підвищити прозорість адміністрування, зменшити податкові ризики, а також забезпечити реалізацію таких принципів податкового законодавства як законність, рівність, єдиний підхід, зручність та інші. . Доведено, що незважаючи на запровадження онлайн сервісів щодо адміністрування податку на додану вартість в Україні, на практиці наявні численні випадки необґрунтованої відмови контролюючих органів у реєстрації податкових накладних. Для захисту своїх прав та законних інтересів платники податків звертаються до суду. Піддано аналізу судові рішення, зміст яких вказує на формальність дій контролюючих органів, що посилаються на ненадання платником документів без будь-якої конкретизації. Вказано на прогалини у функціонуванні системи управління податковими ризиками та потребу удосконалення алгоритмів перевірки і прийняття рішень у контексті розвитку системи електронного адміністрування податку на додану вартість. Констатовано, що незважаючи на значні позитивні аспекти цифровізації в цілому податкового адміністрування, система електронного адміністрування ПДВ в Україні має значні недоліки. Про це свідчить велика кількість судових спорів, пов'язаних з відмовою у реєстрації податкових накладних через необґрунтовані зупинки їх реєстрації. Рішення судів часто вказують на формальність дій контролюючих органів, які посилаються на ненадання платником документів без конкретизації. Це позначає на прогалини у функціонуванні системи управління податковими ризиками та потребує удосконалення алгоритмів перевірки і прийняття рішень у контексті розвитку системою електронного адміністрування податку на додану вартість.
Деякі аспекти податкового планування платника ПДВ
Розглянуто податкове планування платником податку на додану вартість в контексті (а) реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; (б) зупинення реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; (в) відмови в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Констатовано, що податкове планування – це системна комплексна діяльність держави та / або платників податків у сфері оподаткування із протилежними інтересами тобто публічними та приватним. Методами наукового пізнання обрано описання, порівняння, аналіз, а також формально-юридичний та логіко-юридичний методи. Визначено елементи податкового планування платника податку на додану вартість у разі його відповідності критеріям ризиковості, наголошено на проблемних та важливих питаннях цього процесу для платника. На підставі аналізу законодавчих актів, судової практики та наукових досліджень продемонстровано складність і багатогранність податкового планування, зокрема в контексті відповідності критеріям ризиковості платника. Доведено, що інформаційно-телекомунікаційна система «Електронний кабінет» є важливим інструментом податкового планування для платників ПДВ, забезпечуючи реальний час доступу до даних, комунікації з ДПС та подання запитів. Вказано, що оновлення законодавства у 2022 році зобов’язало податкові органи детально вказувати підстави для віднесення платників до ризикових, що зменшило кількість необґрунтованих рішень та спростило оскарження. Запропоновано алгоритми дій при податковому плануванні платників ПДВ, які допоможуть уникнути ризиків або ефективно їх оскаржити.
У представленій науковій статті досліджено зміст валютного нагляду як правового явища в Україні шляхом аналізу думок науковців щодо змісту валютного нагляду, приписів Закону № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Закону № 679-XIV «Про Національний банк України», Постанови № 13 «Про затвердження Положення про валютний нагляд», а також Листа НБУ «Про валюту і валютні операції» та окреслення основних ознак, форм та / або способів, а також суб’єктів здійснення валютного нагляду в Україні. Для досягнення вказаної мети у цій роботі автор використовує загальнонаукові, емпіричні та спеціально юридичні методи наукового пізнання, а саме: аналіз і синтез, індукція та дедукція, порівняння, формально юридичний метод, системний метод (підхід). Здійснюючи вказане дослідження, автор виокремив зміст валютного нагляду в умовах нової лібералізаційної системи валютного регулювання, окреслив його ознаки, назвав суб’єктів валютного нагляду та їх функції, а також наголосив на способах / формах валютного нагляду. Крім того, автор проаналізував погляди науковці стосовно змісту правового явища – валютний нагляд, вивів спільне та відмінне у досліджених думках та зробив власні висновки стосовно поняття «валютний нагляд» та його ознаки. Поряд із цим науковцем було констатовано дискусійність досліджуваного питання в умовах нової системи валютного регулювання та руху нашої держави до вільного руху капіталу.
Оцінювання цифрового розриву в країнах, що розвиваються
В статті проведено оцінку перспектив розвитку підприємницької діяльності країн ЄС і України в умовах цифровізації економіки. Сформовано методичний підхід для аналізу розвитку підприємницької діяльності країн ЄС і України в умовах цифровізації економіки, який складається з трьох етапів. Акцентовано увагу, що індекси WDCR, NRI, GII об'єднують переважно інституційні, економічні та технологічні показники, що відображають розвиненість нормативно-правової та науково-дослідної бази, використання ІКТ у бізнесі, інформаційну безпеку. Індекс EGDI має більш соціальну спрямованість та відображають соціально-економічну інтеграцію – він призначений для оцінки рівня розвитку інформаційного суспільства. Проведено аналіз динаміки змін підприємницької діяльності країн ЄС та України в умовах цифровізації економіки. Встановлено, що незважаючи на нижчий рівень розвитку цифровізації в Україні у порівнянні з країнами ЄС, тренди розвитку як в цілому по ЄС, так й України поясністю співпадають. Змодельовано за допомогою кореляційно-регресійного аналізу вплив цифрової складової на розвиток підприємницької діяльності країн ЄС та України. Відмічено, що рівень цифровізації не впливає на швидкість реакції законодавчого органу з метою усунення погіршення умов підприємницької діяльності, а встановлення індикаторів індексів тільки по прийнятим нормативно-правовим актам не враховує ефективності реалізації законодавчих змін в сфері підприємницької діяльності. Зроблено висновок, що серед трьох змінних найбільший вплив розвиток підприємницької діяльності має саме Індекс розвитку електронного уряду. Найбільший прямий взаємозв’язок розвитком підприємницької діяльності, індексом розвитку цифрового уряду та цифровою конкурентоспроможністю мають Бельгія, Хорватія, Італія, Словаччина, Люксембург, Нідерланди, Угорщина.
міжнародні індекси цифрової конкурентоспроможності
Розвиток міжнародного співробітництва у сфері кібербезпеки: нормативно-правові засади та перспективи
У статті розглянуто окремі аспекти розвитку міжнародного співробітництва у сфері кібербезпеки України. Наголошено на пріоритетності питань захисту кіберпростору, важливості продовження співпраці з іноземними партнерами у сфері кібербезпеки, запровадження нових ініціатив щодо зміцнення кіберзахисту та поглиблення співробітництва з Європейським Союзом і Північноатлантичним альянсом. Проаналізовано норми чинних нормативно-правових актів та документів стратегічного планування у сфері кібербезпеки, зокрема розглянуті окремі положення Закону України «Про основні засади забезпечення кібербезпеки України», Стратегії кібербезпеки України та Стратегії кібербезпеки ЄС на цифрове десятиліття. Встановлено, що головним стратегічним аспектом розвитку міжнародного співробітництва України в галузі кібербезпеки є забезпечення активної участі у діалозі в рамках міжнародних організацій щодо спільного вироблення норм поведінки у кіберпросторі та вдосконалення відповідної нормативно-правової бази. Доведено важливість побудови ефективної національної системи кібербезпеки, поглиблення міжнародного співробітництва в цій сфері, яке повинно мати системний та послідовний характер. Зазначено, що кібербезпека наразі є критичною проблемою, яка потребує підвищеної уваги, в тому числі з боку дослідників. Перспективними напрямами подальшого розвитку міжнародного співробітництва виокремлено: співпрацю з міжнародними партнерами у сфері кібербезпеки шляхом взаємодії та активної участі у нових ініціативах щодо зміцнення кіберзахисту, протидії кіберзагрозам та кібератакам; систематичний обмін дослідженнями та інноваціями, досвідом побудови та ефективного функціонування національних систем кібербезпеки; вдосконалення національного законодавства в сфері кібербезпеки.
Деякі аспекти функціонування електронного кабінету платника податків в контексті цифровізації оподаткування
У роботі піддано аналізу правове регулювання функціонування Електронного кабінету платника податків в контексті цифровізації податкової системи України. Такий аналіз проведено шляхом розгляду: (1) норм податкового законодавства, якими врегульовано функціонування такої інформаційно-комунікаційної системи; (2) визначення недоліків правового регулювання досліджуваного електронного сервісу. Піддано аналізу функціонування Електронного кабінету (ЕК) як інформаційно-комунікаційної системи, що відіграє ключову роль у цифровізації податкової системи України. Підкреслено значення ЕК для виконання податкових обов’язків платниками податків, забезпечення їх прав і комунікації з Державною податковою службою в режимі реального часу. Констатовано, що незважаючи на широкі функціональні можливості ЕК, його використання залишається недостатнім, що пояснюється низкою причин, серед яких недовіра до електронної комунікації, низька цифрова грамотність населення та наявність недоліків у роботі сервісу. Результати дослідження засвідчують, що ЕК, регламентований ст. 42-1 ПК України та відповідними нормативно-правовими актами, є комплексною системою, яка функціонує за принципами прозорості, автоматизації, інтеграції та повноти функціоналу та ін. Зазначено, що ПК України передбачає три способи комунікації платників податків із контролюючими органами: поштовий, особистий та електронний. Однак відсутність чітких положень щодо обов’язковості відображення податкових документів в ЕК створює нормативну невизначеність. Підкреслено необхідність окремого дослідження сучасних законодавчих ініціатив щодо функціонування ЕК. Зроблено наголос на аналізі технічних аспектів роботи ЕК, включаючи питання технічного обслуговування, реагування на помилки в роботі сервісу та взаємодії з користувачами. Зазначено, що розвиток цифрової грамотності платників податків та гармонізація правового регулювання ЕК є ключовими напрямами вдосконалення сервісу.
Правовий режим оподаткування : сутність, ознаки та види
У представленій науковій публікації автором здійснено аналіз категорії правовий режим оподаткування, визначено його ознаки та види. Запропоновано правовий режим оподаткування визначати як комплексну система правових норм, що регулюють встановлення, зміну та стягнення податків, а також визначають права й обов’язки платників податків та державних органів. Аргументовано, що правовий режим оподаткування формується на основі принципів оподаткування і характеризується такими ознаками, як: нормативно-правове закріплення; галузевий характер; контрольованість; імперативність; наявність власної мети. Наголошено на тому, що ефективність правового режиму оподаткування визначається рівнем стабільності законодавства, відповідністю міжнародним стандартам та здатністю адаптуватися до економічних викликів. Зазначено, що загальний режим оподаткування виступає підґрунтям для побудови спеціального податкового режиму. При цьому автором запропоновано визначати загальний податковий режим як встановлений податковим законодавством України універсальний порядок оподаткування, що передбачає сплату податків і зборів, визначених ст. 9 -10 Податкового кодексу України (загальнодержавні та місцеві податки), та застосовується до всіх суб’єктів господарювання, крім тих, хто обрав або має право на спеціальний режим оподаткування. Обґрунтовано підхід, за якого до спеціальних податкових режимів слід відносити не лише єдиний податок, а й правовий режим Дія Сіті. Доведено недоцільність включення в один класифікаційний ряд поряд із загальним та спеціальним режимами оподаткування процесуально-процедурного режиму, розкрито зміст останнього.
Ризики критичної інфраструктури під час війни
Критична інфраструктура стає однією з головних мішеней під час війни через її важливу роль у забезпеченні функціонування держави та суспільства. Руйнування або пошкодження критичних об’єктів може мати катастрофічні наслідки для безпеки, економіки та життя громадян. Розглянуто сучасні питання, пов’язані з визначенням ризику критичної інфраструктури під час війни. Для визначення ймовірностей ризиків об’єктів критичної інфраструктури використовується чат ChatGPT. За допомогою цього чату зроблено загальний огляд ймовірностей на основі припущень, зроблених на основі аналізу сучасних війн в Україні та інших країнах світу. У статті проведено оцінку ризиків для критично важливих секторів під час війни. До них віднесено: фінансові установи (банки); ланцюги постачання продуктів харчування (магазини, склади); енергетичні системи (електроенергія, передача); інформаційні системи (центри обробки даних, Інтернет); центри космічних досліджень та супутникового зв’язку; навчальні заклади (школи, дослідницькі центри); логістика (транспортні мережі, заправні станції); системи зв’язку (мобільні мережі, радіо, телебачення); системи водопостачання та каналізації; системи охорони здоров’я (лікарні, аптеки). Отримані результати представлені у вигляді мережевих діаграм. Показано, що сучасні війни є більш небезпечними для населення, що пов’язано з прагненням знищити критично важливі об’єкти інфраструктури та мають негативний вплив на населення країн. Ризик у класичному вигляді розглядається як комбінація двох складових, а саме ймовірності події та її наслідків. Питання ризиків критичної інфраструктури є важливим питанням, якому почали приділяти увагу лише в останні 20 років. При цьому ризики критичної інфраструктури населених пунктів під час війни взагалі не розглядалися. Тому розгляд цього питання в даній статті є важливим та актуальним. Використання ChatJPT для аналізу аналітичної інформації, яка доступна в мережі Інтернет, довело ефективність такої наукової роботи та перспективи її подальшого розвитку.
Ретроспективний аналіз видів партнерства у рамкових програмах ЄС з досліджень та інновацій
Проведення високоякісних досліджень з актуальних для сьогодення проблем у Рамкових програмах ЄС з досліджень та інновацій потребує залучення вчених, здатних самостійно проводити дослідження, університетів з відповідною лабораторією тощо. Розглядають різноманітні ресурси, в т.ч. іноземні, для виконання останнього. Одним із варіантів їх співпраці є партнерство у різноманітних видах, що передбачені у Рамкових програмах ЄС з досліджень та інновацій. Однак, з 1984 року до сьогодення види партнерства пройшли шлях становлення, змін та вдосконалення. У статті зроблена спроба провести ретроспективний аналіз всіх видів партнерств, які були та є чинними у Рамкових програмах ЄС з досліджень та інновацій. Автором було виділено сім етапів такого явища та сформульовані їх особливості, переваги та недоліки з урахуванням дії вказаних програм: 1 етап) період 1984-1991 рр. та діючі рамкові програми в цей період: зародження партнерства. Само поняття «партнерство» чи його види ще відсутні, але є конкретні положення у даних документах щодо співпраці; 2 етап в період 1990-1994 рр. з’являється вперше поняття «партнерство» без визначення, пояснення на законодавчому рівні ЕС; 3 етап охоплює період 1994-1998 рр., коли притаманні партнерства між університетами, дослідницькими інститутами та промисловістю, в т.ч. партнерство з промисловістю; 4 етап період 1998-2002 р.р., де присутнє євросередземноморське партнерство без розкриття його змісту чи пояснення на законодавчому рівні ЄС; 5 етап період 2002-2006 рр., коли у Шостій рамковій програмі Європейського Співтовариства з досліджень, технологічного розвитку та демонстраційної діяльності, що сприяє створенню Європейського дослідницького простору та інноваціям відмовилися від закріплення конкретного виду партнерства; 6 етап в період 20072013 рр спостерігаються перші спроби надати визначення деяким видам партнерства: довгострокове державно-приватне партнерство, партнерства промисловості та наукових кіл, міжнародне партнерство з організаціями з третіх країн у науці в суспільстві; 7 етап з 2014 р. і до сьогодення, коли з’являються нові види партнерства або вдосконалюються вже ті види партнерств, що колись були, а також майже всі запропоновані види партнерства мають визначення, специфіку застосування тощо. Встановлено, що жодна з дев’яти вказаних програм не містить визначення терміну «партнерство», види партнерств змінюються в залежності від багатьох факторів.
кова програма ЄС з досліджень та інновацій
Виникнення права людини на безпечне використання штучного інтелекту
Після прийняття за останній рік низки міжнародних угод щодо штучного інтелекту, насамперед резолюції Генеральної Асамблеї ООН про безпечні, захищені та надійні системи штучного інтелекту для сталого розвитку (A/78/L.49), а також внаслідок посилення уваги до взаємозв’язку новітніх технологій та правової сфери – з’явилась велика кількість публікацій, автори яких комплексно підходять до вивчення питання управління штучним інтелектом та формування правового забезпечення використання штучного інтелекту. Зміни, які відбуваються, показують, що поряд із цифровими правами з’являються окремі права, пов’язані зі штучним інтелектом (на надійний, захищений, відповідальний, а також безпечний штучний інтелект). У цій статті представлене авторське бачення права на безпечний штучний інтелект, яке зможе гарантувати, що в результаті його використання шкода не буде завдана і небажані наслідки не виникнуть. В основі даного права лежить мінімізація ризиків і здійснення контролю над технологіями з боку людини. Автор розглядає різні людські потреби, що мають відношення до систем штучного інтелекту, задоволення яких впливає на дотримання прав людини у сфері штучного інтелекту, включаючи потребу в контролі. Крім того, автор досліджує, як право на безпечний штучний інтелект відрізняється від наявних прав людини, встановлених міжнародним правом. У статті зроблена спроба розкрити сенс права на безпечний штучний інтелект, зокрема шляхом аналізу етичних принципів. Очікуваним результатом від впровадження цього права є зведення до прийнятного мінімуму рівня ризиків при розробці та використанні систем штучного інтелекту. Висновки цього дослідження можуть бути цінними для подальшого вивчення проблематики прав людини, спорідненої із розвитком нових технологій. Право людини на безпечний штучний інтелект визначене як «право на безпечне використання систем штучного інтелекту» та має на меті підкреслити, що розробка систем штучного інтелекту не повинна загрожувати людству.
системи штучного інтелекту високого ризику
Резолюція Генеральної Асамблеї ООН A/78/L.49
Обґрунтування концепції особливого соціального забезпечення ветеранів війни в Україні
Підкреслено цінність дотримання базових ліберально-демократичних підходів до ринкового саморегулювання економіки. У той же час, враховуючи особливо тяжкі умови, через які проходить український народ, розглянуто концепцію, згідно з якою не лише соціально незахищені / не здатні себе захистити верстви населення, а і в першу чергу громадяни, які виконують надзвичайно важливі обов’язки перед державою і своїм народом, заслуговують окремого визнання та надання особливого соціального забезпечення, покращення умов реалізації трудових та інших прав ветеранів війни. Цю ідею обґрунтовано відповідно до положень основного розділу Конституції України, законодавства України, принципів законодавства про працю та соціальне забезпечення. Виокремлено підходи державної політики соціального забезпечення до різних категорій громадян, зокрема два основних: 1) коли встановлюється певне регулювання для суб’єктів безумовно, тобто без ніяких вимог щодо кореспондуючих обов’язків таких осіб перед державою; 2) коли запроваджується державна політика із відповідним правовим регулюванням соціального захисту та підтримки для людей, які взяли на себе зобов’язання із виконання особливо важливих пріоритетних для держави функцій захисту державного суверенітету, територіальної цілісності міжнародно визнаних кордонів України. В останньому випадку підкреслено, що таке регулювання є умовним, оскільки першочерговим було виконання пріоритетного для держави обов’язку громадянином, внаслідок чого виникає право на соціальне забезпечення учасників бойових дій, інших ветеранів війни та членів їхніх сімей. Логічно запропоновано, що у такому «умовному» правовому регулюванні соціального забезпечення відповідати принципам соціальної справедливості буде виокремлення «базового» соціального забезпечення для усіх, хто виконував відповідний обов’язок перед державою і «розширеного» соціального забезпечення для добровольців саме за критерієм примусового (мобілізовані) чи самостійного за вільним волевиявленням виконання військового обов’язку (добровольці). Така державна політика буде не лише визнанням особливої ролі ветеранів війни, а і логічно обумовлена тим, що добровольці значно спростили і так складний процес мобілізації військовозобов’язаних, заощадивши державі певні ресурси.
економічний та соціальний зміст регулювання соціального захисту
принципи регулювання соціального забезпечення
трудові та правовідносини соціального забезпечення
Правове регулювання тимчасової трудової міграції у трудовому та міжнародному приватному праві України
Стаття присвячена дослідженню тимчасової трудової міграції на межі трудового права та міжнародного приватного права України, оскільки це соціальне явище є досить поширеним в Україні. Визначено чинники, які мають суттєвий вплив на тимчасову трудову міграцію в Україні та охарактеризовано позитивні та негативні наслідки тимчасової трудової міграції. Метою даного дослідження є зосередження уваги на вивченні стану правового регулювання тимчасової трудової міграції в трудовому праві та міжнародному приватному праві України та виявленні сучасних проблем регулювання тимчасової трудової міграції. Методологічну основу статті склали загальні та спеціальні наукові методи. Застосування порівняльноправового методу дало змогу дослідити правове регулювання тимчасової трудової міграції в національному законодавстві України, міжнародному законодавстві, а також у зарубіжному національному законодавстві деяких європейських країн. За допомогою методу правового аналізу автор виявляє недоліки правового регулювання тимчасової трудової міграції у законодавстві України. Комплексний огляд літератури дає змогу з›ясувати стан наукових досліджень з цього питання в міжнародному приватному та трудовому законодавстві України і інших країн. Встановлено, що в українському законодавстві розроблений механізм правового регулювання транскордонних трудових відносин, проте питання тимчасової трудової міграції та специфіка її правового регулювання залишаються поза сферою правового регулювання. Аналіз наукових джерел та законодавства дозволив встановити, що правове регулювання тимчасової трудової міграції в законодавстві України має суттєві недоліки. Зокрема, не визначено зміст поняття «тимчасова трудова міграція»; не визначено перелік трудових відносин, які підпадають під категорію тимчасової трудової міграції; не визначено коло осіб, які набувають статус тимчасового трудового мігранта; Відсутні норми, що відображають специфіку правового регулювання тимчасової трудової міграції, а також норми, що відображають гарантії та захист тимчасових трудових мігрантів. Акцентовано увагу на тому, що міграційні процеси у сфері транскордонного працевлаштування з кожним роком динамічно посилюються, що ставить нові виклики для існуючих національних та міжнародно-правових механізмів правового регулювання трудової міграції. Першочерговим завданням удосконалення додержання прав і законних інтересів тимчасових трудових мігрантів, а також встановлення відповідних гарантій для них є розробка законодавства на національному та міжнародному рівні з урахуванням сучасних проблем, що існують у регулюванні тимчасової трудової міграції, а також укладення двосторонніх угод з країнами, зацікавленими у трудових мігрантах.
Соціальні та кримінологічні фактори встановлення кримінальної відповідальності за розголошення лікарської таємниці
У статті досліджено соціальні та кримінологічні фактори встановлення кримінальної відповідальності за розголошення лікарсько таємниці. Соціальні фактори показують відповідність криміналізації незаконного розголошення лікарської таємниці основним тенденціям державної і суспільної політики, рівню і характеру суспільної свідомості та стану громадської думки. Також соціальні фактори визначаються важливістю відносин, які забезпечують охорону інформації по стан здоров’я особи, інтимну та сімейну сторони її життя. Виявлено, що науковотехнічний прогрес у медицині породжує нові явища, яким необхідні свої етичні гарантії. Особливе значення має збереження в таємниці таких медичних заходів як корекція статі, штучне запліднення, трансплантація тощо. Проте у нашій державі ще з моменту набуття незалежності незмінними є окремі негативні прояви функціонування системи охорони здоров’я, які збереглися з радянських часів. Такими проявами є авторитаризм у відносинах лікаря та пацієнта і як наслідок пов’язане з цим ігнорування прав останнього, безвідповідальність медичного персоналу, декларативність переважної більшості правових норм. Важливе значення при встановленні кримінологічних факторів, які вплинули на встановлення кримінальної відповідальності за незаконне розголошення лікарської таємниці, є суспільна небезпечність такого діяння, його поширеність та рівень латентності. Зроблено висновок, що свідченням високого ступеня суспільної небезпечності розголошення лікарської таємниці є передбачення законодавцем відповідальності за це діяння у розділі ІІ Особливої частини Кримінального кодексу «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров’я особи». Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров’я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Обґрунтовано, що суспільна небезпечність діяння не вичерпується важливістю суспільних відносин, на які воно посягає, і необхідним є встановлення наслідків, які можуть бути спричинені таким посяганням. Законодавець у ст. 145 КК передбачив відповідальність за незаконне розголошення лікарської таємниці, якщо воно спричинило тяжкі наслідки. Проте нормативно ніде не закріплено, які ж саме наслідки потрібно відносити до тяжких, тобто дане поняття є оціночним. Доведено, що такими наслідками може бути суттєва шкода здоров’ю, а також моральна шкода. Встановлено, що досліджуване кримінальне правопорушення не має значної поширеності та має значний рівень латентності.
Масштабування для сталого розвитку: структура управління змінами, узгоджена з ЦСР
У статті пропонується модель управління змінами, адаптована для українського ІТ-сектору, зосереджена на сталому зростанні. Структура масштабування для сталого розвитку відповідає трьом цілям сталого розвитку ООН (ЦСР): гідна робота та економічне зростання (ЦСР 8), промисловість, інновації та інфраструктура (ЦСР9) та партнерство для цілей (ЦСР17). Вона об’єднує гнучкі принци- пи управління змінами з сильним акцентом на сталий розвиток, пропонуючи всеосяжну дорожню кар- ту для ІТ-компаній, щоб масштабувати відповідально. Фреймворк, заснований на шести основних принципах: спільне бачення та цінності, ітеративний підхід, активна залученість співробітників, при- йняття рішень, керованих даними, співпраця та прозорі комунікації. Ці принципи підтримуються прак- тичними кроками та доведеними теоріями управління, такими як 8-етапна модель змін Коттера та гнучкі методології, такі як Скрам. Ключові показники ефективності (KPI) вимірюють прогрес та ефек- тивність. Для ЦСР 17 інноваційні KPI включають кількість успішних партнерських та спільних про- ектів. Методологія дослідження включає огляд літератури, розробку рамок, застосування до реальних тематичних досліджень та аналіз результатів. Ефективність фреймворку демонструється за допомогою практичних застосувань в ІТ-компаніях, підкреслюючи його потенціал для підвищення стійкості, сти- мулювання інновацій та забезпечення сталого зростання. Інтегруючи сталий розвиток у основні бізнес- стратегії та сприяючи безперервному навчанню, структура Масштабування для сталого розвитку ви- рішує потреби ІТ-компаній, позиціонуючи їх як відповідальних суб’єктів у досягненні глобальних цілей сталого розвитку. Ця модель забезпечує практичний керований даними підхід до масштабування, забез- печуючи довгостроковий успіх і відповідність глобальним цілям сталого розвитку.
Проблеми захисту прав дітей-громадян україни, які користуються тимчасовим захистом у країнах ЄС
Повномасштабна війна в Україні спричинила масову міграцію її населення та призвела до посилення приватних відносин, ускладнених іноземним елементом, які є предметом міжнародного приватного права. Директива Ради 2001/55/ЄС від 20 липня 2001 року про мінімальні стандарти надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють балансу зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та несення наслідків цього, надала можливість громадянам України отримати статус тимчасового захисту на території країн ЄС. Новим викликом для українських дітей та їх батьків, які переміщені з України на територію ЄС і користуються тимчасовим захистом, стали випадки відбирання дітей від супроводжуючих осіб або із сімей. Ці випадки зумовлені відмінністю законодавства у питаннях опіки та піклування і батьківської відповідальності. У статті надано загальну характеристику обставин, які є підставами для прийняття рішення про застосування надзвичайних заходів соціальними службами країн ЄС до дітей, які є громадянами України, які користуються тимчасовим захистом у країнах ЄС. Встановлено, що відбирання дітей у батьків, опікунів, або уповноважених осіб для супроводу дитини відбувається за різних обставин і кожна ситуація індивідуальна, але систематизувавши випадки, автором виявлено такі причини як: перебування на території ЄС без супроводу дорослих та на підставі «батьківської недбалості» або «неналежного виконання батьківських обов›язків». Здійснено аналіз правового становища дитини без супроводу відповідно до національного законодавства України та іноземного національного законодавства деяких країн ЄС. Досліджено правовий статус дітей без супроводу відповідно до Директиви Ради 2001/55/ЄС та Конвенції про права дитини 1989 року. Обґрунтовано, що практика визнання українських дітей, які користуються тимчасовим захистом у країнах ЄС, дітьми без супроводу дорослих ґрунтується на таких підставах: а) відсутність (невідповідність, невизнання) документів, що уповноважують особу, яка супроводжує дитину, на догляд за дитиною та її супровід; б) невідповідність (невизнання) документів про право на опіку, виданих в Україні, вимогам країни перебування, яка надала тимчасовий захист; в) перебування на території ЄС без батьків чи супроводжуючих осіб дитини, яка досягла 16-річного віку і самостійно виїхала з України.
Правова основа соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей за законодавством України: сучасний стан
У статті досліджено сучасний стан системи законодавства України, що регулює соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей. Розглянуто основні засади державної політики у сфері соціального забезпечення цієї категорії осіб, визначено, що основними напрямками такої політики є: а) встановлення єдиної системи соціального та правового захисту; б) гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей сприятливі умови в економічній, соціальній, політичній сферах; в) розробка дієвих та доступних механізмів для реалізації своїх прав на соціальний захист, цією категорією осіб. Соціальне за- безпечення осіб, які боронять державу є вкрай важливим напрямком державної політики, який має пер- шочергове значення не тільки в період війни, а й після її закінчення. На сьогодні немає більш важливого завдання, ніж захист і забезпечення прав військовослужбовців Збройних Сил України та інших військо- вих формувань, котрі боронять територіальну цілісність та суверенітет нашої держави. Зазначено, що на сьогодні в Україні існує система нормативно-правових актів різної юридичної сили, які регулюють пи- тання соціального та правового захисту військовослужбовців, їх конституційних прав і свобод, гарантій щодо їх реалізації. Водночас незважаючи на те, що законодавство у цій галузі постійно розвивається та вдосконалюється, але багато проблемних питань потребують дієвого механізму їх вирішення. Розглянуто види соціальних гарантій військовослужбовців та членів їх сімей та особливості їх забезпечення в період воєнного стану в країні. Зроблено висновок про невпорядкованість норм, які визначають конкретні види соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, так як значна кількість нормативно-правових актів не завжди свідчить про забезпечення цілісного й комплексного соціального захисту. А також, від- сутність єдиного законодавчого акту, який би визначав взаємоузгоджені стандарти і принципи побудови всієї структури соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей. Дійшли думки, що іс- нуюча система соціального захисту потребує докорінної реорганізації та адаптації до сучасних умов. Зо- крема, необхідно створити чітку систему гарантій соціального (матеріального) забезпечення військовос- лужбовців та членів їхніх сімей, забезпечити їх дотримання та виконання з боку держави. Гідний рівень соціального забезпечення виступає стимулятором для громадян до військової служби.
Інструменти адаптації екосистеми штучного інтелекту в Україні до стандартів Європейського Союзу
Стаття присвячена питанням підготовки галузі штучного інтелекту в Україні до імплементації стандартів ЄС. Автор розглядає шість інструментів, перелічених в Дорожній карті з регулювання штучного інтелекту в Україні 2023 р., та оцінює перспективи їхнього застосування по відношенню до української екосистеми штучного інтелекту. Їхня роль полягає в тому, щоб створити належні умови для забезпечення в майбутньому ефективного виконання Закону ЄС про штучний інтелект. Дослідження показує, які допоміжні засоби можна використати для того, щоб гармонізація системи українського законодавства супроводжувалась вдосконаленням екосистеми штучного інтелекту. Розглянуті інструменти адаптації так само сприяють активному розвитку галузі. Порушена тематика має відношення до реалізації науково-технічного та соціально-економічного потенціалу сфери інформаційних та комунікаційних технологій України. У статті охарактеризована значущість регуляторних пісочниць, а також описових методологій для перевірки технологій та систем штучного інтелекту. Визначені завдання маркування вхідних даних для машинного навчання та вихідних даних для генеративного штучного інтелекту, а також маркування самих систем штучного інтелекту. Автор пояснює, як атипові акти у розумінні правової системи ЄС – білі книги та кодекси поведінки – використовуються для адаптації. Наведені приклади матеріалів довідкового характеру та рекомендацій для розвитку галузі відповідно до стандартів Закону ЄС про штучний інтелект. Автор узагальнює роль кожного з інструментів та пропонує розширити перелік Дорожньої карти за рахунок програмного забезпечення для розробок та введення навчальних курсів зі штучного інтелекту. Дослідження сприяє проведенню публічних дискусій щодо того, чи потрібна Україні стратегія штучного інтелекту поряд з урядовою концепцією. Наведені приклади впровадження досліджуваних інструментів у таких державах-лідерах галузі, як Великобританія, Канада, Сінгапур, США, Японія. Крім того, продемонстровані міжнародні ініціативи в рамках G7 (Керівні принципи, які рекомендовані до реалізації організаціями в ЄС) та Ради Європи (HUDERIA).
імплементація стандартів ЄС щодо штучного інтелекту